МЕТОДОЛОГІЯ КУЛЬТУРИ ГІДНОСТІ В ОСВІТІ ПУБЛІЧНОГО УПРАВЛІННЯ: ВІД КОГНІТИВНОЇ ФУНКЦІОНАЛЬНОСТІ ДО СУБ’ЄКТНОЇ ЦІЛІСНОСТІ - Коробкіна, Тетяна; Дашенкова, Наталя; Митцева, Ольга (Наукові записки. Серія: Педагогічні науки, 2026)
У статті обґрунтовано методологічні засади інтегративної моделі освітнього простору в системі підготовки фахівців із публічного управління. Розглянуто евдемонічний підхід, теорію когнітивного навантаження та концепцію культури гідності не як об’єднані теоретичні системи, а як взаємопов’язані аналітичні виміри освітнього процесу, що дозволяють по-новому описати становлення управлінської суб’єктності. Показано, що сучасна цифровізація освіти не лише розширює доступ до знань, але й формує внутрішню напругу між зростаючою когнітивною складністю навчання та необхідністю збереження цілісності суб’єкта. У цих умовах традиційні підходи виявляються недостатніми для опису взаємодії смислу, мислення та етики в освітньому процесі. Ця напруга поступово стає не побічним ефектом, а структурною характеристикою сучасного освітнього середовища підготовки управлінців. Запропоновано зміну аналітичної оптики – від фрагментарного аналізу окремих компонентів навчання до розгляду освітнього середовища як цілісної архітектоніки взаємозалежних вимірів. У цій структурі евдемонічний вимір фіксує смислову глибину освітнього досвіду, когнітивно-цифровий – визначає його ресурсні та інформаційні обмеження, а культура гідності задає етичні межі взаємодії, що забезпечують збереження суб’єктності. Таке розуміння дозволяє перейти від опису окремих педагогічних ефектів до аналізу їхньої системної взаємодії в реальному навчальному процесі. Доведено, що культура гідності виконує функцію структурного регулятора освітнього середовища, запобігаючи його редукції до технократичної або суто функціональної логіки. Вона забезпечує утримання балансу між освітнім впливом і автономією особистості, не дозволяючи звести майбутнього управлінця до рівня “функціонального алгоритму”. Результати дослідження дозволяють переосмислити підготовку фахівців із публічного управління як процес формування преадаптивної суб’єктності – здатності діяти в умовах невизначеності, приймати відповідальні рішення та зберігати внутрішню узгодженість між знанням, дією і етичною позицією.